Zpráva o 9. ročníku festivalu ženské a lesbické kultury Apriles
29. 4. 2003 -, Econnect
Organizátorky letošního ročníku si jako téma festivalu zvolily motto Moje tělo je ona. Toto téma se letos - alespoň co jsem mohla posoudit - povedlo naplnit prakticky bezezbytku.Festival začal v pátek ve velkém sále Goethe Institutu a od prvních okamžiků bylo jasné, že letošní relativně mohutná reklamní kampaň se vydařila - počet účastnic vysoce převyšoval kapacitní možnosti sálu. Festival zahájil jednoduchý, ale zároveň působivý a velmi soustředěný dokument o vztahu českých lesbických žen k jejich tělům. Těla se týkala i následující módní přehlídka, která neusilovala o poodhalení letošních trendů; šlo spíš o to, s jakou módou se lze v rámci lesbické komunity setkat a co člověk vyjadřuje svým stylem oblékání. Přehlídka měla ohromný ohlas, a tak se původní obavy organizátorek, že lesbické ženy mohou takovou akci odmítnout, v žádném smyslu nenaplnila.
Sobotní den nabízel celodenní program několikerého druhu, rozdělený do bloků po 90 minutách. Účastnice se mohly zúčastnit dílen (pohybové, poetické, výtvarné), přednášek, diskusních klubů anebo filmových projekcí. V ideálním případě bylo možno navštívit každý z těchto bloků alespoň jednou, skladba programu tomu totiž byla přizpůsobena. Problém nastal ve chvíli, kdy se dvě zajímavé akce časově překrývaly - to je ovšem nevýhoda všech festivalů, které se potřebují vtěsnat do omezeného časového limitu.
Apriles celkově nabídl dvacet bodů programu. Krátké a dokumentární filmy se zabývaly problematikou ženského děla, rozporem mezi duší a tělem i tematikou lesbických vztahů obecně. Divačky mohly shlédnout například snímek o třináctiletém chlapci, který se od jedenácti let profiluje jako drag-queen, o třech finských dívkách, které se cítí uvězněny ve svém ženském těle, či stylizovanou parodii na sladkobolné americké filmy o lásce, v níž se v dokonale homosexuálním americkém předměstí náhodou vyskytne jedna dívka, která je heterosexuální, čímž zcela rozvrátí svoji šťastnou lesbickou rodinu.
Přednášky a diskusní kluby se například zabývaly tématikou ženské maskulinity a femininity. Ve společných (řízených) debatách šlo o to poodhalit či pojmenovat genderové stereotypy vážící se společensky k biologickému pohlaví. Přednášející poukázaly na omezenost bipolárního pohlavního rozdělení světa, které je nejenom zjednodušující, ale pro mnoho lidí především nevyhovující, svazující a frustrující. Takové rozdělení je pochopitelně praktické a velmi pohodlné pro současnou organizaci společnosti, která ženy silně znevýhodňuje.
Že kategorie genderu nejsou a nemohou být dostatečně široké, se ukázalo například v semináři zaměřeném na problematiku transgender žen, kterého se zúčastnili "skuteční" transsexuálové i ženy v mužském těle či muži v ženském těle.
V úvodu festivalu řekla Jiřina Šiklová, že společnost pomalu přestává být xenofobní a majoritat začíná brát na vědomí i menšiny. Festival Apriles byl zaměřen především na samotnou komunitu, na možnost setkávání i profilaci. V jednotlivých blocích nešlo o "osvětu", ale o sebepotvrzení, o vyjádření společných starostí a zážitků. Apriles však zároveň není akcí, z níž by heterosexuální ženy (a muži) měly být apriori vyloučeny - poznáte-li životní styl, který je pro vás zcela neznámý, nejenže si rozšíříte obzory, ale dozvíte se i něco samy(i) o sobě. Bude-li festival Apriles nadále takto vzkvétat a doufejme i expandovat, stane se jistě mimo jiné i událostí, kam bude heterosexuální menšina směřovat, aby se o homosexuální většině něco dozvěděla. A aby jí dala najevo svou podporu.
Petře L., - 30. 5. 2003 - Marta Ljubkova
na tuto otázku težko odpovědět, protože zajimavych věcí jsem ve svém článku nezmínila mnohem víc. Problematika trangender mi není lhostejná, jak se snad můžete domnívat, dokument na mě silně zapůsobil - možná jsem ale článek formulovala spíš ze svého osobního stanoviska, které se nejvíce potkalo právě s problematikou genderových stereotypů.Miluše Šubrtová a další aktivistky a aktivisté transgender komunity si samozřejmě zaslouží pozornost - viz třeba zpráva o uvedení prvotiny Terezy Spencerové Jsem tranďák, kterou si můžete přečíst na stránkách Econnectu.
Díky za komentář,
ML