Konference na téma Žena a média
26. 11. 2003 - Zuzana Patočková, Econnect
24.listopadu 2003 se na půdě Poslanecké sněmovny Parlamentu ČR konala konference Ženy a média. Pořádající organizací byla prospěšná společnost Gender studies, zášťitu nad akcí převzala Anna Čurdová, poslankyně a předsedkyně Rady vlády pro rovné příležitosti.
Obecně prospěšná společnost Gender Studies zveřejnila výsledky ročního projektu Žena a média a za finanční podpory německé nadace Friedrich Ebert Stiftung se podařilo uskutečnit celodenní konferenci. Cílem projektu bylo odpovědět na otázky: jakým způsobem česká média ženu prezentují a jak lze tento obraz měnit. Konferenci moderovala Marie Chřibková, majitelka nakladatelství One Woman Press, a Michaela Marksová-Tominová, PR ředitelka o.p.s. Gender Studies.
Výchozí data připravila firma InnoVatio, která provádí ve spolupráci s Gender Studies a s Českou televizí kontinuální obsahovou analýzu českých médií. Výsledky výzkumu zaměřeného na obraz žen ve zpravodajství nejsou povzbudivé, ani překvapující: V hlavní zpravodajské relaci veřejnoprávních médií je poměr prezentovaných žen k prezentovaným mužům 1 : 4. Nejčastěji zmiňovanými ženami jsou političky (Marie Součková, Petra Buzková a Hana Marvanová) a tiskové mluvčí. Ženy bývají reflektovány více v privátních rolích, než v rolích společenských (téměř bez povšimnutí zůstávají například komunální političky, či ženy expertky). Česká televize prezentuje převážně ženy ve zralém věku (35 – 49 let), soukromé stanice se orientují na kategorii mladší (20 - 34 let). 6eny nejsou skoro vůbec zvány do diskusních pořadů: mezi hosty pořadu Špona (ČT) tvoří ženy pouhá 3 procenta, nejvíce prostoru jim dává televize Prima v Nedělní partii (14 procent).
Anna Čurdová mluvila o zkušenostech z parlamentu. „Ženská témata“, podle Čurdové, poslance nezajímají: „Novelu zákona o domácím násilí jsme v parlamentu projednávali asi půl hodiny… Poslance více zajímá stavba obchvatu.“ Problém vidí v malém zastoupení žen ve vysoké politice a jako řešení navrhuje kvótní systém.
Z pozice ženy novinářky přišly diskutovat zástupkyně českých médií: Silvie Blechová z Lidových novin, Hana Hikelová z Českého rozhlasu a Magdalena Frouzová z televize Nova. Shodly se na tom, že výběr témat nezáleží na libovůli redaktora, ale především na dobré agendě, tedy na drahých tiskových konferencích. Hana Hikelová připomněla, že genderovou problematiku neobjevili čeští novináři, ale že se jí byli nuceni zabývat až v rámci požadavků ze strany Evropské unie. O tom, jestli by nastala v podobě našich médií radikální změna, kdyby se role šéfredaktorek chopily ženy, všechny panelistky pochybují. Témata prý nastoluje hlavně společenská poptávka. Vystoupení Jaroslava Šonka, který přednáší na Evropské akademii v Berlíně a na Fakultě sociálních věd v Praze, mělo svěží rytmus. Varoval před budováním umělého konfliktu mezi muži a ženami: „Poprosil bych, aby se jakákoli pitomost neoznačovala jako „mužské pravidlo“, ale tím pravým slovem… Dovolte a pomožte i mužům se vyvíjet, protože pak by společnost mužů a žen mohla vypadat rozumně.“ Mluvil o nebezpečí jazykové bariéry mezi češtinou a němčinou, ale i o chybách pramenících z neznalosti významu slov. „Naše popisy reality jsou nepřeložitelné, pokud se o jejich přeložitelnost nebudeme starat.“
Na konferenci přijely i hostky z Rakouska a Slovinska. Gerti Eilmsteiner-Saxinger představila alternativní feministické médium Milena news a zajímavý projekt spočívající ve vybudování sítě novinářek, které si vzájemně pomáhají a předávají informace. Socioložka Majda Hrženjak popsala feminizaci slovinských médií. „Změny lze dosáhnout jen vzděláváním novinářů a novinářek,“ řekla.
Závěrem zaznělo několik doporučení směrem k pracovníkům médií a politikům. Alena Králíková z Gender Studies připomněla, že musíme přestat odddělovat mužská a ženská témata, mužské a ženské společenské role, že je třeba aktivně se účastnit diskuse, bojovat proti zneužívání ženského těla v reklamě a provádět genderovou analýzu textů, autorství a cílových skupin.
Škoda, že se semináře v Poslanecké sněmovně povinně neúčastnili všichni politici a mediální pracovníci. Zajímavé postřehy si tak vyslechli opět pouze ti, které téma feminismu a genderu zajímá. Více jak stovka návštěvníků dnešní konference nám budiž útěchou.
Opakovaná hloupost je stále jen hloupost - 26. 11. 2003 - Matěj Šuster
No, tato "studie" by mě tedy zajímala, zejm. její metodologie-- již předem je možné konstatovat, že obdobné výzkumy narážejí na celou řadu úskalí. Např. "nepřítomnost ženských expertek" v médiích, to je snad vtip, ne? Např. advokátky se často v publicistickcýh pořadech vyjadřují k tomu či onomu právnímu problému, během proslulé "krize v ČT" to byla např. JUDr. Chaloupková/Chalupová, která šla z pořadu do pořadu.Jestliže je poměr zmínek o mužích a ženách v médiích 4:1, bylo by zapotřebí se věnovat i kontextu těchto zmínek: jsou- li např. muži často zmiňováni v televizním zpravodajství v souvislosti s kriminalitou, korupcí aj., těžko to lze považovat za nějakou výhodu či privilegium, že?
Ještě dvě stručné poznámky:
1. Anna Čurdová: tato osoba je pro feminismus doslova katastrofou, neboť na základě jejich vyjádření v tisku (a několika vyjádření ve sněmovně) lze konstatovat, že jde o osoba naprosto všeobecně nekompetentní.
Příkladem může být i její vyjádření v tomto článku:„Novelu zákona o domácím násilí jsme v parlamentu projednávali asi půl hodiny… Poslance více zajímá stavba obchvatu.“
Takže:
a. neexistuje žádný "zákon o domácím násilí", takže logicky nemůže existovat ani žádná novela tohoto neexistujícího zákona. Jde o novelu trestního zákona, která v momentální podobě obsahuje akorát vložení nové skutkové podstaty do trestního zákona.
b. Vzhledem k tomu, že problém DN spočívá zejm. v dokazatelnosti těchto činů (tam, kde dotyčné jednání nevede k tělesné újmě trvalejšího charakteru), diskutuje se v podstatě jen o tom, zda přinese tento legislativní návrh nějakou změnu či ne, a zda má tedy smysl jej schválit. Posl. sněmovna těžko může připravit komplexní legislativní řešení, takový úkol prostě náleží vládě.
Není- li ale v podstatě o čem diskutovat, nelze se divit, že diskuse trvá relativně krátkou dobu. Nadto v parlamentu víceméně panuje shoda, že "je třeba něco udělat" (jen se tak docela neví, co to "něco" má být), takže i z toho důvodu se žádná velká diskuse nekoná.
Čurdová sama do diskuse přispěla jen jednou stručnou poznámkou, která notabene byla zcela mimo mísu, když tvrdila, že tento návrh alespoň vkládá do TZ "normativní definici domácího násilí". Nic takového dotyčný návrh samozřejmě nečiní, jak ji ostatně vzápetí upozornila posl. Dundáčková. Viz: http://www.psp.cz/eknih/2002ps/stenprot/022schuz/s022209.htm
2.
Pobavila mě závěrečná věta Zuzany Patočkové:
"Škoda, že se semináře v Poslanecké sněmovně POVINNĚ neúčastnili všichni politici a mediální pracovníci. Zajímavé postřehy si tak vyslechli opět pouze ti, které téma feminismu a genderu zajímá."
-----------
Povinné semináře? A kdo by to zákonodárcům asi mohl přikázat?
Připadá mi to asi tak stejné, jako kdybych já zorganizoval seminář o "dlouhosrstých jezevčících" (nebo o čemkoli jiném) a pak litoval, že mi na seminář přišli jen lidé, které toto téma zajímá. Způsob uvažování některých feministek mě opravdu zaráží.